Meta četiri. Hoćete preuzeti drugi kamion? - Primljeno.
Kretanje pokraj kamiona.
Kreni tamo.
KOŠULJA
Primljeno. Ranjen je. Pogodite ga. Počnite gađati kamion.
Pogodite i kamion i njega. Idite ispred i pogodite ga.
Primljeno.
Idi napred i pospremi to.
Drugi tip upravo prolazi.
Dobro. Pucaj. Pogodi ga.
IRAK, 1991-e.
Spustite se na zemlju.
Rekao sam, dole. Dole.
Ti. Dole. Odmah.
Sranje, tamo je klinac.
Da vidim ruke.
To nije naš problem.
Da vidim ruke.
Ništa od ovoga nije naš problem.
Ruke iznad glave. Iznad glave!
Ruke uvis.
Dole!
Hej.
Na kolena.
Kako je, mali čoveče?
Tamo. Ostani tamo.
Jesi li dobro?
Ruke uvis. Ruke uvis.
Imao sam 27 godina kad sam prvi put umro.
Dole.
Sećam se da je svuda oko mene bilo belo.
Bio je rat i osećao sam se živim. Ali zapravo, bio sam mrtav.
Koliko star? - 27.
Evo ga. Starks, Džek.
Rođen u Vermontu. Nema navedene rodbine.
Za to će se pobrinuti mornarička bolnica.
O, moj Bože.
Ovaj vojnik je živ. Upravo je trepnuo očima. - Već je označen.
Pobrini se za ostale. - Ne, ne, pogledaj ovo.
Sranje. Šifra plavo. Treba nam doktor.
Dovedite odmah doktora.
Narednik Starks je imao sreće.
Malo više desno, i ne bi izašao.
Ima degenerativnu amneziju, akutno psihološko potiskivanje.
Nismo mogli pronači rodbinu
u Americi, naredniče.
Siguran sam da imate prijatelje. - Hoću papire rešene popodne.
Pošaljite ga sledećim letom odavde. - Da, gospodine.
Preporučio vas je za bronzanu zvezdu, naredniče.
Ima pomoći za vas, naredniče. - Naravno da ima.
Naravno da ima.
Društvo, jeste li dobro?
Auto neće da se pokrene. - To je tvoja majka?
Da. - Kako joj je ime?
Džin.
Hej, Džin.
Čuješ li me?
Možeš li da se probudiš?
Moraš pokušati da ostaneš budna.
O, Bože. - Jel' nešto uzela?
Kako se zoveš? - Džeki.
Drago mi je što sam te upoznao, Džeki.
Reći ću ti nešto. Zašto ne uradiš ovo.
Umotaj se...
...i pokušaj održati mamu budnom, a ja ću da poradim na autu.
Važi? - Važi.
Bože.
Ne. O, ne...
Šta kažeš na sav ovaj sneg?
Ništa. - Ništa?
Šta je ovo?
To su identifikacijske pločice. Na sebi imaju ime i datum rođenja.
Zašto? - Ako se izgubim...
...ili ako zaboravim ko sam. - Mogu li ih uzeti?
Da, uzmi ih. - Hvala.
Možeš li dohvatiti kontakt?
Hajde probaj.
Samo nastavi okretati, u redu?
Nastavi.
Radi.
Hej, skidaj svoje jebene ruke sa...
Hej, skidaj svoje jebene ruke sa moje ćerke. Skidaj svoje jebene ruke sa moje ćerke.
Mama, on je popravio auto. - Džeki, uđi u auto. Odmah.
Mama, on je popravio auto.. - Ulazi u prokleti auto!
Kako ide? - Prilično dobro.
Kuda idete? - U Kanadu.
Mogu te odvesti do granice. - To bi bilo super.
U redu, stari, upadaj. - Napolju je ledeno.
Hej. - Hej. Hvala.
Upadaj. Hej, nema problema.
Moj Bože, hladno je.
Mora da si se smrznuo, dečko. - Jesam.
Hladnije je od veštičje sise sa gvozdenim grudnjakom dok radi sklekove u snegu.
Znaš da voziš? - Da, naravno.
U redu, stari, super. Malo ćemo se menjati za volanom.
Jesi li ikad bio u zatvoru?
Ne, nikad. - Reći ću ti nešto prijatelju,
mnogo je gore nego biti u ratu.
Verovatno je gore nego bilo koje mesto na kojem si bio.
Sumnjam u to.
Šališ se?
Zbog čega nas zaustavlja?
Iz zabave.
Džeki i Džin su jedini podaci u koje ste sigurni za taj dan?
Da.
Jeste li svesni da nemamo prezime, mesto stanovanja,
niti nikakav zapis fizičke prisutnosti tih vaših prijatelja?
Bojim se da ću, zapravo, morati čuti taj odgovor, gospodine Starks.
Da.
Policajac Harison je bio upucan tri puta.
Već je bio duže vreme mrtav kad smo stigli.
Džek Starks možda potiskuje taj incident.
To bi objasnilo njegov dobro osmišljeni plan o devojčici i njenoj majci.
Prigovor. - Čuo sam za sindrom Zalivskog rata.
Rat je samo vest na CNN-u. Pola sranja koje se događalo u operaciji "Pustinjska oluja",
ne može da se stavi u glavne vesti.
Nije se moglo ulepšati. Nije se uopšte moglo ni reći.
Bio je još neko tamo. - Bilo je gadno.
A gadno ne puštaju na TV. - Zaboga, moj klijent misli da je već jednom umro.
Zapravo, ne sećam se svega... - On nema pojma šta se događa.
...ali tamo je bio još neko.
Mislim da se tako dogodilo.
Ako je Starks ubio tog policajca,
ne možete ga smatrati odgovornim zbog toga što ima oštećen um.
Mi, porota, smatramo da optuženi nije kriv zbog neuračunljivosti.
Džek Starks, osuđujem te na pritvor,
u ustanovi za kriminalno poremećene,
gde će ti, ja se nadam, doktori i pravilni tretmani pomoći.
Hajde, stari.
Hajde.
Šta to radite?
Podigni ga.
Molim vas, verujte...
Šta to radite? Ja ne pripadam ovde.
- I ja takođe to mislim.
Ali nijedan od nas sada ne može uraditi ništa po tom pitanju.
Molim vas. Molim vas.
Pustite me napolje.
Pustite me napolje. Molim vas.
Koliko si mu dao? - 50 miligrama.
I unutra je puna tri sata? - Da, gospodine.
U redu, vadi ga napolje.
Džek, možeš li me čuti?
Džek, trepni očima ako možeš.
Nije izgubio svest. - Hoćete li ga vratiti unutra?
Ne, izvadite ga iz ovog.
Vodite ga gore i proveravajte mu vitalne znake svaki sat.
To je, po mom mišljenju, kontekst u kojem treba razmatrati šta se događa.
Možda ste videli glavnu vest u Njujork Tajmsu.
Dobro jutro, doktorko Lorenson.
Ti si ubica policajca, zar ne?
Toliko je očito, a? - TV, znaš?
Pomaže u smirenju aktivnog uma.
Ja sam Rudi Mekenzi. Dobrodošao.
Slušaj, ja...
Zapravo mi nije do razgovora. - Znaš, to je šteta.
Ni ja ne verujem u bezvezni razgovor.
Znaš, besmisleni razgovor, čavrljanje, tračanje. Beskorisno.
Igra. Igra je nešto drugo.
Ovo ovde je naš teren. Ja sam spreman baciti loptu. Hajde.
U redu.
Zbog čega si ovde?
Pokušao sam ubiti ženu. - Zar se zbog toga ne ide u zatvor?
Da, ali ja sam pokušao, otprilike, 30 puta. Nikad to nisam planirao da uradim, znaš?
Uvek, uvek je bilo u žaru trenutka.
Ali mi je onda pretila da će me otpremiti u ludnicu dok konačno...
...to nije i uradila.
Posle trideset puta možeš delovati lud. - Da, ili jednostavno glup.
Pošto misliš da bi do 20-og puta, našao neku drugu metodu
ili neku više delotvorniju. - Dobro jutro, gospodo. Kako ste danas?
To je za mene teško pitanje, doktorko Lorenson,
jer se svet oko mene skuplja, i četiri jahača Apokalipse
dolaze danas po mene, i ne nose cveće,
što mi stvara probleme pri organizaciji.
A vi, gospodine Starks?
Ja sam dobro. - Znači, u redu ste?
Vi mi recite, doktorko.
Vi mislite da nešto nije u redu sa mnom?
Malo ste podhranjeni.
Možda vežbam u snovima.
Jeste li gotovi sa čavrljanjem?
Hej, u redu je.
Gospodine Starks, drago mi je što vidim da ovaj put sarađujete.
Ovde smo da pomognemo, Džek. Samo radimo ono što je najbolje za tebe.
Držite ga dok uzmem sredstvo za smirenje.
Dole sa njim. Jebeš sredstvo za smirenje. - Ne.
Ne, to nije potrebno. Podignite ga.
Sestro, dajte ludačku košulju.
Jedino što nedostaje tvom umu je savest.
Čekajte. Doktore Beker, koliko želite da ga ostavimo unutra?
Samo ga zaveži za sad.
Upomoć. Pomozite, molim.
Seronja.
Pustite me napolje.
Pustite me napolje!
Jesi li dobro? - Dobro sam.
Slušaj, ne želim da ti smetam. - Onda nemoj.
Šta je sa Starksom?
Šta sa Starksom?
Zar ne bi trebali...?
Zar ne bi trebalo da mu pomognemo na sve moguće načine?
Da. - Zar smemo da ga ostavimo takvog unutra?
Lek koji sam mu dao, ima svrhu da mu podesi,
možda i resetuje nasilno ponašanje. Da oguli nekoliko slojeva mržnje.
Ova aparatura je samo sigurno mesto gde će se to dogoditi.
Teren i hodnici, gde ne mogu pratiti nuspojave koje nisu predvidljive, nisu takvo mesto.
Ali kako možete pratiti nuspojave dok je unutra?
Smatram da je vreme koje je proveo unutra deo lečenja.
Ne možeš pokvariti nešto što je već pokvareno.
Ne pripadam ovde.
Ne mogu da dišem.
Ne mogu da dišem unutra.
Ne mogu...
Ne mogu da dišem unutra.
Razneću ti glavu.
Ako nisi shvatio, Badnje veče je.
Ovde nećeš dočekati taksi.
Hvala.
Trebaš li negde da ideš?
Nisam siguran.
Da te pitam ponovo.
Ovaj put, pogledaj okolo i razmotri svoje opcije.
Trebaš li negde da ideš?
Da, trebam.
Pa, super. Ulazi.
Pa, kuda da te odvedem?
Ne znam.
Kako misliš, ne znaš? - Ne znam.
U redu.
Pa, mora biti još koje prihvatilište koje mogu nazvati.
Da, hvala puno. Srećan Božić i vama.
Savršeno.
To nam je bila zadnja mogućnost.
Šta da radim sa tobom?
Ništa.
Ja ću...
Slušaj, hvala što si me dovela dovde. - Gde ideš?
Smrznućeš se napolju. Nemaš čak ni kaput.
Snaći ću se. - Ne, nećeš.
Umrećeš od hladnoće, a ja ću se osećati krivom.
A već imam toliko krivice na sebi, da ne znam šta ću sa njom.
Želiš li piće?
Ne, hvala.
Sranje.
Hej.
Jesi li dobro?
Da. Dobro sam.
Znaš šta?
Badnje veče je...
A ja imam kauč, pa možeš prenoćiti na njemu.
Idem se okupati.
Spremi sebi nešto za jelo, ako si gladan.
Nemaš šta da ukradeš, ali ne budi seronja pa da ipak nešto uzmeš.
Ne. Neću.
Ja se zovem Džek. - Ne.
Nećemo o imenima, jer je...
Ne želim da te upoznam.
Možda želim da ti večeras pomognem, ali ne želim da te stvarno upoznam.
U redu.
Šta je ovo?
Najbolje što sam mogao sastaviti od onoga što je u frižideru.
Hvala.
Nema problema.
Želiš li piće? - Da, naravno.
Bilo je prilično dobro, ipak.
Tvoj frižider sadrži mnogo stvari.
Ne mnogo hrane, ali...
U zamrzivaču ti je kamen. - Koji kamen?
Unutra je kamen. Na njemu piše "latica".
To je već njuškanje.
To je bio mamin besmislen način davanja nadimaka.
To je...
Znači konobarica si. Mislim...
Ne znam šta mislim.
U redu.
Ja mrzim Božić.
Hej.
Hej, probudi se. Džeki.
Ne. - Ko su ti ljudi?
Šta? - Ko su ti ljudi na slici?
Moja mama i ja.
Kako to misliš, tvoja mama...? - Ne, čekaj malo.
Gde je sada tvoja majka? - Moja mama je mrtva.
Kako to misliš, mrtva? - Mislim, mrtva je. Nema je više.
Zaspala je sa cigaretom i živa izgorela, u redu?
Ne, ne, ne...
Slušaj, žao mi je. Slušaj.
Ne znam kako...
Koji je danas datum? - Molim?
Znam da ovo zvuči čudno.
Koja je godina?
2007-a.
Šta? Šta?
Ko si ti, dođavola?
Ja sam Džek Starks.
Gubi se iz moje kuće.
Šta si uradio, pronjuškao celu kuću? - Ne.
Dobro, jer nisi imao to pravo. Nisi imao pravo ništa njuškati.
Pogledaj me.
Znam da ovo nema smisla, čak ni meni.
O, moj Bože. Ako sada ne odeš, pozvaću policiju.
Ne, molim te, pričekaj. Neću te povrediti. Samo, molim te, razgovaraj sa mnom.
Mama ti je bila u nesvesti pokraj puta kad sam vas sreo.
Bila je ukomirana. Džin, zvala se Džin.
Prestani! - Vidi, dao sam tom detetu identifikacijske pločice.
Ne, ne. Ne, nisi.
Džek Starks je dao, a Džek Starks je mrtav.
Molim?
Kako to misliš, mrtav?
Mrtav je.
Njegovo telo je nađeno za Novu Godinu, 1993-e, u Alpajn Grovu.
On je mrtav.
Nemoguće. - Ali je tako.
Slušaj, slušaj. Nije me briga ko ili gde misliš da si ali...
...ti nisi Džek Starks.
Pa bilo ko da si, ja sam učinila jako dobro delo, a ti si me stvarno...
Bože, ti si me stvarno naterao da se pokajem, zato te molim da odeš?
Hoćeš li, jednostavno, otići? U redu?
Zar me se ne sećaš?
O, moj Bože. - Pogledaj me.
Otići ću, u redu, ali me pogledaj. Ne lažem te.
Sreo sam tebe i tvoju majku, i nikoga nije bilo u blizini kilometrima.
Nisam to mogao saznati sa par identifikacijskih pločica.
Spusti ih, i izađi.
Zar me se ne sećaš?
Zar ne znaš? Ja sam... - Izlazi napolje!
Ja sam...
U redu?
Molim te.
Molim te, izlazi.
Razneću ti glavu!
Džeki.
O, Bože.
Ne mogu verovati da si ga ostavio unutra celu noć.
Nisi rekao ništa kad sam te pitao...
Očekivao sam malo zdravog razuma sa tvoje strane. Otvorite ladicu.
Je li mrtav?
Ne. Odmah ga odvedite gore. Dehidrirao je.
Stavite ga na infuziju dok ne dođem gore.
Pokušao sam ti reći kad sam došao u tvoju kancelariju...
Očekivao sam da ćeš ga izvaditi.
Ti si doktor. Ne bih ti trebao sve crtati.
Džek?
Tom.
Tom, mogu li razgovarati sa tobom na trenutak, molim te?
Šta si uradio sa Džekom Starksom? - Na šta misliš?
U nesvesti je. - Oporavlja se od loksadola i ativana.
Loksadol? Nisu mu trebali neuroleptici.
A to znaš iz čega? Par dvo-minutnih pogleda preko sobe?
Nisu mu trebali antipsikotici, ako je to sve što si mu dao.
Nakon što me je napao, smatrao sam da mu treba malo smirenja.
Jesi li siguran da nije izazvan?
Jesi li sigurna da želiš upućivati takve optužbe?
Ne optužujem nikoga. Sav je u modricama.
Ponekad se to desi kad ga moraš obuzdati.
Slušaj me. On neće završiti kao Ted Kejsi.
Ne znam šta pokušavaš da uradiš, ali on nije laboratorijski pacov.
Ne možeš ih reprogramirati bez obzira koju mešavinu lekova...
Stvarno ne popuštaš, zar ne? Samo zato što si ti podbacila kod Teda Kejsija,
ne znači da smo i mi ostali.
Sad, izvini me, Božić je, sećaš se?
Zdravo, kako si? Izvini što kasnim.
Zdravo Babek. - To je lep pozdrav.
Hej Džamil. - Hej.
U redu, to je super. To je bio kamion. Sad pokaži na loptu.
Vrlo dobro.
Želiš je uzeti? Dobar osećaj. Jak.
Moraš ostati budan još samo malo, u redu?
Uspećemo.
Mogu li dobiti vode?
Malo vode?
Izvoli.
Kakve mi to proklete lekove vi ljudi dajete?
Samo nešto za smirenje.
Jesi li upravo nešto rekla?
Rekao sam, to su lekovi za smirenje.
Jesi li ugodno spavao?
Nisam spavao, zar ne? - Spavao si gotovo celi dan.
Danas je 26-i decembar, Džek. Kako se osećaš?
26-i decembar? - Tako je.
1992-e? - Da.
A to je sunce, i ti si na Zemlji.
I znam da to znaš, Džek.
Ko si ti, dođavola? Moja mama je mrtva. 2007-a.
Džek Starks je mrtav.
Izlazi napolje!
Ostavili ste me unutra. - Gde unutra?
Ostavio si me u onoj stvari. U ladici. I onda...
...ste me stavili u ludačku košulju.
Morali smo te zavezati, ako je to ono na šta upućuješ.
To nije bilo vezanje. - To je tačno ono za šta je naša oprema.
Opusti se.
Ne ponašaj se kao da ne znam šta je stvarnost.
Patiš od halucinacija koje su deo tvog stanja.
Ne, znam šta je stvarno, znam.
Zavezali ste me nečim i ugurali u jebenu ladicu.
To nije bio san.
Ne znam šta pokušavate izvesti, ali ja nisam bio...
Moram ti reći
da si ti najotporniji pacijent koji je ikad prolazio ovaj tretman.
Imao sam pacijenta pre par godina. Zvao se Ted Kejsi.
Ted je napastovao sedmogodišnju devojčicu.
Njegovi advokati su me zamolili da ga pregledam, jer nakon što je počinio zločin,
popeo se na drvo u šumi u kojoj ju je ubio
i zavijao kao vuk.
Ted nikad nije išao u zatvor jer su svi, uključujući i mene, verovali da je bolestan.
Pa, je došao ovamo. Tada je jednog dana došla devojčica sa majkom da poseti rođaka,
i ulovio sam Teda kako je krišom gleda.
Na onaj način, ako me razumeš.
Tada sam pitao Teda
da li se seća šta je mala devojčica, koju je zaklao nosila na sebi.
"O, da". rekao mi je. "Sećam se".
"Sećam se dobro".
To su bile doslovno njegove zadnje reči.
Šta ti se dogodilo sa licem?
Bio sam neoprezan. Neće se ponovo desiti.
Pomoliću se za tebe, Džek.
Možda će Bog nastaviti tamo gde medicina staje.
Jesi li siguran da znaš gde ćeš ga naći?
Džek.
Šta radiš, Džek?
Šta ćeš mi uraditi?
Mislila sam te samo zamoliti da uđeš sa mnom.
Šta ako ne želim? - Pa, verovatno ću te pitati, zašto.
Zato jer nisam lud.
Patiš od halucinacijskog poremećaja. To ne znači da si lud.
To samo znači da si zbunjen.
Ovde si, umesto u zatvoru, jer je tvoje stanje
odigralo ulogu u tvom zločinu. - Nisam ubio tog policajca, ali se ne sećam.
Sposobnost tvog mozga da razlikuje tvoje fantazije
i prave događaje koji su se dogodili...
Pravi događaji koji su se dogodili su zajebani, a ne moj um.
Džek.
Postavila bih ti pitanje, ako smem.
Od kad vi ljudi ovde tražite dozvolu?
U redu. Cigaretu? - To si me htela pitati?
Ne.
Htela sam...
Htela sam te pitati kao napreduje tvoja terapija sa doktorom Bekerom.
Dobro. Dobro.
Nadam se da ćeš mi reći ako nije tako.
Zašto? Šta bi ti uradila?
Pokušala bih to da zaustavim.
Nisam siguran da ja želim da to stane. - Znači, pomaže?
Od toga se osećam kao druga osoba.
Dolaziš?
Smrznućemo se ovde napolju.
Mogli bi da te povrede ako te uhvate kako ponovo bežiš.
Šta znaš o sranjima koje nam rade u podrumu?
Koja sranja?
Znaš o čemu pričam. - Ne, ne znam.
Da, znaš. Ona ludačka košulja.
Koja ludačka košulja? - Ona jebena ladica.
Prestani se igrati, znaš o čemu pričam.
Znam da te odvedu dole. I da te stave u nju.
Ostalo, to je...
To je put, znaš, kao ozbiljan godišnji odmor.
Saznao sam da ću umreti.
Pa, odlično je to, biti upoznat sa svojom smrtnošću.
Umreću za četiri dana.
To sam saznao. Naći će moje telo za četiri dana.
O čemu vas dvojica raspravljate?
Razgovaramo o našoj sposobnosti putovanja kroz vreme,
odlaska u budučnost.
Mislim, o tome razgovaramo, zar ne?
Da, tako je.
Ako trebaš nešto da saznaš dok si unutra, samo se smiri.
Ako manje luduješ, manje ćeš se osloboditi.
Da, ali sva ona sranja iz prošlosti samo dolaze...
Da, ali su ta sranja iz prošlosti.
Fokusiraj se na ono što ti sad treba.
Moram se vratiti unutra. - To može biti problem.
Zašto? - Lorenson sad ima u tome svoje prste.
Počela je sumnjati na mene kad su prestali da me stavljaju unutra.
Žene.
Šta misliš da treba da uradim?
Možeš uvek da naljutiš Bekera.
Možda ćeš poginuti dok će se on smirivati,
ali izgleda, kako ti kažeš, da će se to svejedno dogoditi...
O, čoveče.
Molim vas nastavite, gospodine Mekenzi.
U redu.
Pa, pristupila mi je Savezna organizacija za razmenu.
A zbog čega su vam pristupili, gospodine Mekenzi?
Ovo je ludo, ali...
Zatražili su od mene da vodim
Organizaciju za organizovane.
Organizaciju za organizovane? - Da, čuli ste za njih?
Ne, gospodine Mekenzi. Nisam.
To je zbog toga jer nema takve organizacije, idiote.
To kategorički nije istinito.
To očigledno i manifestacijski nije istina.
Tražili su od mene da ih vodim.
A kada bi čuli za njih, tada ne bi bili toliko tihi, zar ne?
Šta vi ostali mislite?
Pa...
Ja znam da postoje. - A kako to?
Kada sam bio u Zalivu, organizacija
je mobilizovala organizovane.
Ma nemojte, gospodine Starks? - To je činjenica.
Jer ako nije, to ne pomaže gospodinu Mekenziju.
To je činjenica. Potvrđena i poverljiva.
Znao sam. Znao sam.
Znaš, te male seronje su svuda.
Uzimaju samo najbolje, Mekenzi.
Smirite se, gospodine Starks. - Smiri se, vidiš, smiri se.
Uvek nam naređuju da se smirimo, smirite se.
Smirite se. Smirite se. Naređuju vam da mi naredite da se smirim.
Kako da se smirimo? Pogledajte ovo mesto.
Ljudi, probudite se, važi? Naredbe stižu samo od vrha.
Ne dozvolite da vam oni naređuju. Živela Organizacija.
Živela Organizacija za organizovane.
Sedite, gospodine Starks. - Ne, ne, ne, morate slušati...
Živela Organizacija za organizovane.
Pridružite se Organizaciji. Potrebni ste Organizaciji.
Borite se za pravedan cilj. - Slušajte njega!
Ne slušate mene? - Sedite.
Morate slušati njega.
Živela Organizacija. - Sedite.
Pridružite se Organizaciji...
Morate slušati njega.
O, Starks...
Baš si tvrdoglav.
Ali ima načina da se to popravi.
Ako manje luduješ, manje ćeš se osloboditi.
Ostani miran.
Kriminalno lud.
Gospodo, zamoliću vas da izađete iz auta
sa rukama u vazduhu, molim. - U čemu je problem, policajče?
Problem je što ste prespori. Izlazite iz auta sa rukama u vazduhu.
Mogu li samo da otvorim vrata?
Hej, vojničino, jesi li budan?
Nisam ni mislio.
Da.
U redu je. Ti si u redu.
Hej, Džek, zgrabi loptu.
Pokaži mami, zlato.
Hoćeš li mi dati sekundu?
Stvarno imaš petlje da se pojaviš ovde.
Smeta ti?
U redu, ovako stoji stvar.
Džek Starks je umro od rane na glavi, 1-og januara, 1993-e.
Kako? Mislim, kako ću umreti?
Nisu rekli.
Da li to znači da mi veruješ?
Ne znam šta da verujem.
Šta si još saznala? - Pa, hrpu stvari.
Tamo je bio doktor. Beker.
Koristio je neku modifikaciju ponašanja na pacijentima,
koja je bila zabranjena još u 70-ima.
I tamo je bio još jedan doktor, doktorka Lorenson.
I nešto o dečaku kojeg je lečila. Babek.
Ne znam ko je to. - Ne znam,
ali cela stvar je bila veliki skandal.
Beker je tvrdio da je hteo stvoriti maternično okruženje za svoje pacjente.
Jebena materica.
Nije bila jebena materica.
Vidi, moram saznati kako sam umro.
Pa, Alpajn Grov još postoji.
Možemo pogledati da li ima neko ko stvarno zna šta se desilo.
Možemo.
Hvala što radiš ovo.
Pa, mora da sam ja luda, zar ne?
Žao mi je što vam ne mogu reći više o smrti vašeg ujaka.
Koristili su bolničke formulare u to vreme...
Tup udarac u glavu mi ništa ne govori. - Žao mi je, ali to je sve što piše.
Mislim, zar nisu doktori bili tu?
Šta je sa doktorom Bekerom ili doktorkom Lorenson?
Doktorka Lorenson je još u bolnici. Ona je bila ovde u isto vreme kad i vaš ujak.
Siguran sam da vam ona može više pomoći.
A šta je sa doktorom Bekerom ili doktorom Hopkinsom?
Doktor Hopkins je umro. A doktora Bekera nisam upoznao.
Pa, možete li proveriti da li postoji neka nova adresa doktora Bekera?
Postoji li neki određeni razlog za ta pitanja?
On je jedina porodica koje se sećam.
Zbog čega se ovaj tip stalno smeje?
Zdravo. Bet Lorenson.
Kako ste? - Drago mi je što sam vas upoznala.
Zdravo. Bet Lorenson. - Džeki Prajs.
Sedite, sedite.
Oprostite. Izgledate tačno kao on.
Jeste li ga dobro poznavali?
Vaš ujak je bio moj najupečatljiviji pacijent.
Zbog čega? - Na kraju...
...mi je promenio mišljenje o mnogo stvari.
Zapravo mi je pomogao sa jednim mojim slučajem. - Stvarno? Kojim?
Radila sam sa malim dečakom. - Babek Jazdi?
Da. - Ko je on bio?
Sin prijateljice. Kako znate za njega?
Videli smo kad smo tražili informacije o njegovom ujaku.
Kako je pomogao?
Pa, to je komplikovano, ali na kraju mi je dao do znanja kako
da doprem do njega. - Kako?
To je komplikovano.
I bilo je stvarno davno.
Da vas pitam nešto. Znate li kako je moj ujak umro?
Da, mislim da je bilo od...
...udarca u glavu.
Da, ali kako? Kako ga je zaradio?
Ne znam.
Ne znate?
Mislite da bi doktor Beker mogao bolje znati?
Da, doktor Beker bi znao više.
Ne verujem joj ni reč. - Ni ja.
Dođi. Još jedna zadnja stvar.
Da vas podsetim na utakmicu softbola u 4 posle podne, pa ne kasnite.
Džek, šta je ovo?
To je ta soba.
Tu su znali da je okače.
Ja sam, zapravo, u ovoj ladici.
Znaš šta? Možda ovo nije bila dobra ideja.
Vi ne bi trebali biti ovde dole.
Baš smo na odlasku.
Zar vas ja ne poznajem odnekle?
Ne znam, znaš li?
Ne znam, verovatno znaš mog ujaka, Džeka Starksa?
Pobogu, tačno.
Isti si on. - Da, znam.
Mogao bi biti njegov duh. - Mogao bi.
Sećaš ga se? - O, da, naravno.
Bio je sjajan tip.
Da li možda znaš kako je umro?
Samo se sećam kako su našli njegovo telo.
Je li to sve čega se sećaš, Dejmone?
Kako znate moje ime?
Znam sve o tebi, Dejmone. - O, da?
O, da.
Znam da si govno. - Ne sviđa mi se što mi se unosite u lice...
Jesi li to bio ti? - Ne znam o čemu pričate.
Dobio je udarac u glavu. Liči na tebe. - Nikad ga nisam taknuo. Kunem se.
Šta se događa?
Vidimo se, stari. - Ovo je zabranjeno područje.
Dejmone. Dejmone, otišli su.
Vreme je za tvoj lek.
Videću mogu li da nađem Bekera.
Koliko vremena imamo?
Ne znam.
Mislim da nemamo puno. Hajde.
Pa...
...onda se dovuci do mene sutra.
Ako ne dođeš...
...shvatiću to lično.
A, jel'?
Želiš li piće?
Ponestaje mi vremena.
Ne zanima me. Moraš se vratiti.
Nisam te tražila, ali sad...
Sad se moraš vratiti.
Ne ide to tako. Nemam nad tim kontrolu.
Pa...
...preuzmi kontrolu.
Vrati mi se, Džek.
Ne mogu ti pomoći ako mi ne dozvoliš.
Ta stvar mi je jedina šansa u ovom mestu. - Koja stvar?
Ne razumeš.
Pa, pomozi mi da razumem.
Ja sam...
Ja sam video vreme koje nije iz ovog vremena.
I to mogu videti jedino kada sam unutra.
A koje je to vreme?
2007-a.
Šta misliš koja je godina sad?
Nisam neuračunjiv. Znam da je 1992-a. - U redu.
Pričaj mi o 2007-oj. Kako izgleda?
Ne izgleda baš drugačije. - Budućnost ne izgleda drugačije?
Ne.
Ne ljudima kao što sam ja.
Misliš da putuješ kroz vreme?
Je li to to? - Slušaj.
Nisu svi ovde ludi. - A ko to nije?
Mekenzi, možda?
Jel' ti rekao da je pokušao da ubije svoju ženu?
Mekenzi se zaključao u kuću na dva meseca
i umalo je umro od gladi, pre nego što je dovezen ovamo.
Samo zato što ga je žena ostavila zbog drugog.
Nije me briga. Nemam vremena za ovo. Moram izaći odavde.
To su sve manifestacije tvojih halucinacija.
A, jel'?
A Babek? Je li i on manifestacija?
Kako znaš za njega?
Ti si mi rekla.
Video sam te.
Mislila si da znam nešto o njemu, pa si mi rekla.
Kako znaš za njega, Džek?
Jer si mi ti rekla. Ti si mi rekla.
Znam da negde duboko u sebi...
...moraš verovati da je to što govorim istina.
Moraš.
Ne znam kako znaš za Babeka...
...ali ove ideje su deo tvojih halucinacija.
Ne.
Hej.
Doneo sam ti cigarete.
Lorenson je rekla da te je žena
ostavila zbog drugog, pa si skrenuo.
I to mi je hvala?
Pa?
Nisam to želeo da vidim. Znaš?
Ovde sam,
jer oni kažu da imam bolest živaca.
Pa, evo mog pitanja:
Ko ne bi bio živčan kada bi stvarno pogledao u svoj život?
Mislim, čiji je život toliko dobar?
Probudi se i ustani, Harolde.
Džamil? Jesi li rekla nekome za moje seanse sa Babekom?
Naravno da ne. - Jel' se neko raspitivao za njega?
Ne. Rekla bih ti.
Zdravo. Kako si danas?
Jesi li spreman za rad?
U redu.
Džeki.
Hej.
Dobro, ovo me stvarno izluđuje. - Pričaj mi o tome.
O, Bože. Želiš li kafu? - Želim ovo.
Hej. - Hej.
Bože, trebala bih pokrenuti grejanje.
Saznala sam za malog dečaka. - Da?
Babek? Lorenson je upotrebila blagi oblik elektrošokova
koji su prekinuli njegove napade.
Čak nije znala da ih je on pre imao.
Moraš joj to reći.
Mislim da je Bekerova kuća tu negde. Označila sam je na karti.
Mislim da je to to. - Jesi li sigurna?
Da. Nazvala sam juče, da budem sigurna.
U redu, idemo.
Pozdrav.
Tražite doktora Bekera?
Evo ga.
Kako to funkcioniše, a? Bog se ne seća?
To je to?
Mogu li vam pomoći? - Ne znam, možete li?
Poznajem li vas? - Mislim da da.
Vi ste njegov sin? - Ne.
Nisam njegov sin.
Šta je, doktore?
Izgledate kao da ste videli duha.
Ali, kako je to moguće?
Umro je pre mnogo godina u bolnici. - Da, ti si ga ubio. Zar ne?
Ne, nisam ga ubio. Tretman ga je možda podstakao da se sam ubije...
Ne, nisam se ubio. Umro sam od udarca u glavu.
Kako se je to dogodilo?
Sve što se sećam od zadnjeg puta, kad smo ga stavili unutra...
On... Ti si izašao i rekao mi imena.
Koja imena?
Ljudi kojima sam pokušao da pomognem.
Ko su oni?
Nejtan Pečovski...
...Džekson Mekgregor...
...Ted Kejsi.
Nisam ih tražio, nijednog od vas.
Bili ste kriminalci koje su poslali meni. - Bili smo pacijenti.
Bili smo pacijenti.
Da, ali si bio i kriminalac...
Čekaj malo. Znači, rekao si da sam izašao iz toga, i rekao ti ta imena?
Pa, šta misliš ko ih je rekao meni?
Ti.
Ja sam upravo u toj ladici.
Ne razumem.
Progoniš sam sebe, starče.
Nisam te ja stavio u Alpajn Grov. - Nisi.
Nakljukao si me lekovima
i stavio si me u mrtvačku ladicu.
Sa namerom da ti pomognem.
I to sve opravdava?
Svi smo mi mrtvi, Džek.
Šta je?
Moram sesti. - Je li sve u redu?
Moram sesti... - Džek, šta je? Džek?
Vadi me napolje iz ladice.
Rekao je da je to zadnji put. - Šta?
Džeki, rekao je da je to zadnji put. - O, moj Bože.
Koja je bila tvoja adresa? - Šta?
Kad si bila klinka, kad smo se sreli,
koja je bila tvoja adresa?
Valdemir Vej, broj 2140.
2140... 2140...
Džeki. - Džek. Džek, ostani sa mnom.
To je zadnji put. Zadnji put.
Džek.
Video sam te.
Znam šta si uradio svojim pacijentima.
Godinama od sad, video sam te.
Rekao si mi za Pečovskog...
...i Džeksona Mekgregora...
...i Teda Kejsija. Rekao si mi.
Svi ti momci ostaju sa tobom.
Svi mi. Svi ostajemo sa tobom.
Mi te progonimo, progonimo te.
Svi mi.
Progonimo te.
Mogu li...? Mogu li dobiti komad papira?
Papir i olovku. Treba da nešto napišem.
Slušaj, tvoj pacijent, Babek...
...ima napade.
Zato nije naučio pravilno da govori.
Ko ti je to rekao?
Samo ti govorim nešto što već znaš. Samo što to još nisi shvatila.
On nije spor, on ima napade.
Elektro...
Elektro terapija.
Upotrebila si to na njemu.
Tako si ga resetovala.
Niko nikad ne bi upotrebio elektro terapiju na detetu.
Ne znam da li ima napade. Ali ako ima, to bi ga moglo poslati u status.
To je trajno stanje napada.
Ne, ne.
Babek je sin moje prijateljice. Nikad ne bih toliko rizikovala.
Ali hoćeš.
Možeš li pridržati kraj ovoga?
Ja sam... Dala sam mu sedativ.
U redu.
Uradiću to jedanput.
Postavljeno je na jako, jako slabo.
Hoćeš li ostati u sobi? - Da.
U redu, super. Ako možeš, vrši pritisak ovde.
Dobro.
Samo ću pritisnuti ovo dugme.
Samo ću ga podesiti na još slabije.
Dobro, sad je najslabije moguće.
U redu.
Idemo.
U redu. Gotovi smo, to je to.
Gotovi smo. U redu, gotovo je.
U redu. Dobro je. Dobro je.
U redu. U redu.
Babek?
Babek...
...kako si?
Možeš li reći "zdravo", Babek?
Zdravo, Babek.
Ti si dobro, ti si dobro.
Šta želiš da uradim?
Treba da odnesem ovo nekome.
Ovo je osigurana jedinica. Nema šanse da to uradim.
Moraš. Molim te.
Koliko ti vremena treba? - Samo nekoliko sati.
Umreću večeras.
Tako je odlučeno.
Želiš li da uđem sa tobom?
Biću u redu.
Hej.
Sećam te se.
I ja se sećam tebe.
Uđi, hladno je napolju. - Jeste.
Bože. Kako si, Džeki?
Dobro. - Da? Kako ti je mama?
Pa, dobro.
Mogu li razgovarati sa njom?
Hej, mama. Mama?
Hej, Džin. - Hej.
Poznajem li te?
Mama, to je tip koji nam je popravio auto.
Onaj na kojeg si se derala.
U redu.
Treba ti nešto?
To je nešto što tebi treba.
Džeki, idi da se igraš na snegu.
Zašto? - Samo idi.
U redu.
Ne znam kako da ti ovo kažem, a da ne zvuči ludo.
Znam da ti neće imati puno smisla sada...
...ali...
Vidi. Sve što ti želim reći je u ovom pismu.
I stvarno je...
Vrlo je važno da u to veruješ, jer...
Jer bi stvarno bila šteta da ne veruješ, znaš?
U redu, pročitaću ga.
To je sve?
Da, to je sve.
Hej.
Latica...
...to je lepo.
Stalno je zovi tako.
Mislim da joj se to sviđa.
Hej.
Hej, čekaj.
Budi dobra, u redu, Džeki?
Važi. - Važi.
Džek? Džek?
Jesi li dobro?
Ostani sa mnom.
Stavi me u ludačku košulju.
Kako to misliš?
Moraš me staviti u ludačku košulju! To je jedini način. Moram ući unutra.
Džek? Džek, hajde.
Potrebna mi je tvoja pomoć da te unesem unutra.
U redu.
Jesi li spreman?
U redu, možeš li? - Mogu.
To je bilo to. - Džastine!
Stavi me u ludačku košulju!
Šta se dogodilo? - Okliznuo se. Okliznuo se na ledu.
Podignimo ga. Pazi mu na glavu. - Ludačka košulja.
O čemu pričaš?
Rekao je da ga moramo staviti u ludačku košulju.
Znam postupak, ali mu ne možemo to uraditi.
Uradi to što si radio sa Bekerom.
Imao sam 27 godina kad sam prvi put umro.
Sećam se da je svuda oko mene bilo belo.
Bio je rat i osećao sam se živim. Ali zapravo, bio sam mrtav.
Ponekad mislim da proživimo stvari...
...samo da bi mogli reći da su se dogodile.
Da se nisu dogodile nekom drugom, već meni.
Ponekad živimo da pobedimo statistiku.
Nisam lud...
...iako su oni mislili da jesam.
Živim u istom svetu kao i svi ostali.
Samo sam ga video više, kao što sam siguran da si i ti.
Sutra će naći moje telo.
Možeš proveriti ako mi ne veruješ.
Video sam život posle moje smrti...
...i govorim ti ovo jer je to jedini naćin...
...da pomognem tebi i tvojoj ćerki da imate bolji život.
Džin...
...jednog dana, pušeći cigaretu, ćeš zaspati...
...i živa izgoreti.
Tvoja ćerka će odrastati živeći istim žalosnim životom kojim ti sada živiš.
I tako joj nedostaješ.
Ponekad život može zaista početi jedino sa spoznajom smrti.
Tada sve može završiti, čak i kad to najmanje želiš.
Važna stvar u životu je verovati...
...da dok si živ, nikada nije kasno.
Obećavam ti, Džin, bez obzira ma koliko stvari loše izgledale...
...bolje izgledaju dok si budan nego dok spavaš.
Kada umreš, postoji samo jedna stvar koju želiš.
Želiš da se vratiš.
Mama, tata, zar je vreme za ustajanje?
Ne sme pronaći nas četvoro ovde. Hajde, idemo u kuhinju.
O, super.
Hej, jesi li dobro? - Dobro sam.
Imaš gadnu posekotinu na glavi.
Da, da...
Okliznuo sam se, ali sam živ.
Na putu sam za bolnicu. Da li ti treba prevoz?
Da, voleo bih to.
U redu. Upadaj.
U redu. Hvala.
Oprosti, samo sekund.
Zdravo!
To je slatko. Lepo se provedi, važi?
Da, da. Slušaj, mama, ne mogu sad da pričam.
Na putu sam za posao. Da, nazvaću te kasnije.
U redu. Srećna nova godina!
Oprosti zbog ovoga. - U redu je.
Nema problema.
Kako si?
Sada sam bolje.
Koliko vremena imamo?